Tidligere i Bates Motel...
- Er du Emmas mor? - Er du Emmas mor?
Hvad laver du her?
Jeg har noget til Emma, og rager ikke dig.
Jeg må give Emma noget, og hendes far vil ikke lade mig se hende.
Kan du give hende det?
Nej, det kan jeg ikke.
Det er sjovt, ikke, os to? At vi er her, og at vi er lykkelige.
Det er, som om jeg ser en film, men det er ikke en film.
Når et barn oplever trauma,
skaber de andre personligheder, der bedre kan håndtere det.
Hun vil ikke have, at jeg taler med dig.
Hvorfor må han ikke tale selv?
Fordi der er sket ting, som han ikke behøver huske,
Og jeg har arbejdet hårdt på at få ham til at glemme de ting,
og du skal ikke ødelægge det.
Så tving ham ikke til at huske de ting.
Ellers må jeg gøre noget ved det.
Skete det igen?
Du fik et blackout i sessionen i går.
Norman,
en ting, terapeuter ikke altid siger til patienterne, er, at nogle gange
må ting føles værre, før de bliver bedre.
Det kan jeg ikke forhindre for dig,
men jeg kan sørge for, du ikke sulter.
- Godmorgen. - Meget godmorgen.
Alex?
- Kunne du lige? - Ja.
Jeg laver kaffe.
Hvad laver du?
Et selvportræt.
Jeg må have noget luft.
Det kan ikke være godt for skøre kugler på medicin
at sidde hele morgenen og inhalere lim.
For resten en fin kat.
- Det er en hund. - Sødt, at du bekymrer dig om det.
- Hvordan går det? - Fint.
LYS
Alex Romero, nyligt gift med lokal motelejer Norma Bates, var også.
- Der er du. - Hej.
Jeg skal på arbejde. Hvad har du der?
Jeg har overvejet at sy nye gardiner
til køkkenet og måske stuen.
Det har jeg villet, siden jeg flyttede ind.
Jeg tænkte, hvis jeg købte stoffet en gros og syede dem selv...
Du vil sy gardiner.
Ja, jeg syede mit eget tøj i gymnasiet.
Det her hus er så fedt. Se bare her.
Det her kunne være en frugtkælder, hvis man fjernede al rodet.
Jeg har altid villet plante flere frugttræer og sylte frugt.
Der er så meget, jeg gerne vil.
Det kunne vi gøre. Jeg kan hjælpe dig.
- Virkelig? - Ja.
Jeg kan ikke sy gardiner, men jeg kan plante et træ.
Jeg begynder på det i weekenden.
Jeg må smutte, men begynd at overveje,
hvilke frugttræer du vil vælge,
så køber jeg dem, og hvad du ellers mangler.
Ja?
- Alex? - Ja?
- Det skal du ikke gøre. - Hvad? Hvorfor?
Det er...
Det skal du ikke bruge penge på. Det var ikke det, jeg mente.
- Lad nu være. Det er okay. - Ja, men det var ikke derfor, jeg sagde det.
Det er så fjollet. Jeg har jo ingen penge.
Vi har jo ikke rigtig haft nok gæster,
efter de lavede vejen, til at dække udgifterne.
Jeg er bagud med en masse regninger,
så det sidste, jeg burde tænke på, er husforbedringer.
Det er dårlig husførelse.
- Norma, hvorfor har du ikke sagt det? - Fordi det er flovt.
Jeg var så glad, da jeg først viste Norman stedet.
Jeg havde så mange ideer til forbedringer.
Det er et fantastisk hus, og jeg opgav det bare,
men...
Jeg har lyst til at gå i gang.
Så jeg starter med gardinerne,
og så kan vi tage én ting ad gangen.
Det haster ikke. Okay?
Og jeg ved, det bliver bedre til foråret, og det...
Hvad laver du?
Kan du huske, da jeg sagde, jeg gemte en masse penge hernede?
Ja.
Det gjorde jeg faktisk.
Luk den op.
Hvor har du fået dem fra?
Det var Bob Paris' flugtpenge.
Nej, det kan jeg ikke.
Det ville hjælpe mig, for jeg ved ikke, hvad jeg skal gøre med dem.
De her penge tilhører ikke nogen,
og hvem ved, hvordan han fik dem?
Ærlig talt kan jeg ikke se, hvordan de kunne bruges bedre
end på at give dem tilbage til verden gennem dig.
Du har kun haft uheld, siden du flyttede hertil.
Og du fortjener held.
Tænk på det som en genoprettelse af balancen.
Positiv karma.
Tag dem nu. Det vil hjælpe mig.
Gid vi kunne slette alle de dårlige ting, der er sket.
Hvem pokker opfandt telefonen?
Hallo?
Hallo, er min mor der?
Ja, hun er lige her, Norman.
Hej, skat.
Er alt i orden, mor?
Selvfølgelig. Hvorfor skulle det ikke være det?
Sheriffen tager din telefon,
så jeg tænkte, du måske havde problemer.
Nej, mosaikruden i gangen skulle repareres,
så han kom og hjalp mig med at sætte et nyt i.
Norman?
Mor, jeg kommer hjem.
Hvad mener du?
Jeg kommer hjem.
Så snart jeg kan.
Kan du bare gøre dét?
Jeg blev indlagt frivilligt. Jeg kan tage hjem, når jeg vil.
Hvad?
Er der sket noget, Norman?
Nej.
Dylan sagde, det gik rigtig godt med dig.
Tror du ikke, du skulle give det lidt mere tid?
Dr. Edwards synes, jeg har gjort store fremskridt,
og det er på tide, jeg kommer hjem.
Er der en grund til, jeg ikke burde gøre det?
Selvfølgelig ikke. Jeg er bare overrasket.
Det kan jeg godt forstå.
Du skal nok få at vide, hvornår du kan hente mig.
Jeg vil gerne vide, hvordan man udskriver sig selv.
Jeg er her frivilligt.
Det må betyde, jeg kan tage hjem, når jeg føler mig klar.
Ikke helt.
Der er regler.
Som frivilligt indlagt skal du skrive noget, vi kalder
et "tredages-brev", hvor du formelt beder om udskrivelse.
Så har vi 72 timer til at vurdere, om du lever op til kravene.
Hvad hvis jeg bare holder op med at betale?
Du er allerede blevet godkendt
af dit forsikringsselskab for tre måneder.
Min forsikring?
Altså, din stedfars.
Vi måtte gøre noget ekstra for at få dig godkendt
til dækning meget hurtigt.
Jeg forstår.
I har arrangeret dækning gennem min stedfar.
Jeg forstår og påskønner, at I har gjort det.
Alle har været så hensynsfulde og venlige her.
Men jeg tager hjem, så jeg går i gang med at udfylde papirerne.
- Norman. - Ja?
Har du fortalt dr. Edwards om dine ønsker?
Ikke endnu. Det skal jeg nok.
Kunstfærdige Genstande.
Far, du forstår ikke, det er mig, der bestemmer betingelserne!
Sådan gør man ikke med hende.
Hun spiller ikke efter reglerne.
Emma, vær nu rar. Hør, hvad jeg siger!
Jeg kender hende.
Bare hun var anderledes, men det er hun ikke.
Hun tror, hun har en datter, som måske ikke dør.
Hvad det betyder for hende, det ved ingen.
Men det handler helt sikkert om hende, og ikke om dig.
Jeg har taget morgenmad med.
- Vi skændes om min mor. - Vi skændes ikke, vi diskuterer.
Dylan, bak mig op her.
Audrey havde det svært på hospitalet, ikke?
Har du mødt min mor?
Dylan, sig det nu.
Hvorfor sagde du det ikke?
Jeg...
Jeg ville ikke gøre dig ked af det.
Du...
- Du efterlod de her. - Tak.
Så din far har fortalt, at hun dukkede op på hospitalet.
Undskyld, jeg ikke sagde det selv. Det burde jeg.
Men din far havde meget stærke følelser for hende,
og hun virkede...
Hun virkede kompliceret.
Hendes mobil er ikke længere i drift.
- Hvad? - Det var det, vi skændtes om.
Jeg prøvede at ringe til hende,
og jeg fik en af de her automatbeskeder:
"Denne telefon er ikke længere i drift."
Måske har hun fået nyt nummer.
Ja, eller måske glemte hun at betale regningen.
Eller havde ikke råd.
Eller gad ikke fortælle os, hun havde fået nyt nummer.
Hun er jo min mor, og hun har bedt om hjælp,
og jeg vil besøge hende, men jeg ved ikke, hvor hun er.
Ja?
Rebecca Hamilton fra banken er her.
Hun siger, hun har dine nye checks.
Hun vil gerne give dig dem personligt.
Ja, det er fint. Send hende bare ind.
Det tænkte jeg nok, du ville sige.
- Hej. - Hej.
- Har du travlt? - Nej. Det er fint. Tak.
Det er måske ikke så godt, at du kommer her.
Jeg kommer på vegne af banken.
Om jeres fælles bankkonto.
Alex Romero og Norma Bates.
Og jeg ville også sige farvel.
- Rejser du? - Ja.
Jeg tager tilbage til Indiana
for at besøge min mor, som har det skidt.
Der er ikke noget, der holder mig her.
Hør engang, alt det, vi diskuterede,
det gik fint, så tak.
Det er jeg glad for. Men narkopolitiet ringede jo til mig om dig.
Du skal måske sikre dig, de ikke behøver dig,
før du forsvinder ud af radaren.
Alex, jeg bliver nødt til at rejse.
Jeg tager tilbage for at besøge min syge mor.
De må selv bestemme, hvordan de ser på det.
Nå,
pas nu godt på dig selv.
Norman?
Hvad laver du? Det er tid for terapi.
Jeg vil udskrives.
Jeg skriver et brev om mine grunde,
men jeg ved, du skal godkende det.
Jeg vil hjem.
Kan vi tale om det?
Selvfølgelig, men jeg skifter ikke mening.
Jeg vil gerne fortsætte i terapi hos dig ambulant,
som jeg forklarer i mit brev, men jeg må hjem.
Du ved, jeg har det samme mål for dig.
Vi arbejder sammen,
så du kan vende sikkert hjem.
Jeg har fået flere blackouts, efter jeg er blevet indlagt.
Siger det ikke et eller andet?
Jo, og det er ikke rart, men det er, fordi vi laver vores arbejde.
Med al respekt så husker jeg ikke noget af vores arbejde.
Jeg vil også gerne begynde at tage medicin.
- Norman. - Nej, du sagde,
at det kan begrænse mine blackouts.
Medicin garanterer ikke, at jeg godkender din udskrivelse.
Hvad sker der, hvis du ikke gør?
Jeg indsender en erklæring til retten om,
at jeg anser dig for farlig for dig selv og andre.
Jeg beder bare om en recept på noget,
som, du selv tidligere har sagt, måske kan hjælpe mig.
Nægter du at give mig det?
Skal jeg skrive det i brevet?
Skriv dit brev færdigt, Norman,
men vi to er ikke færdige med det her.
Hallo?
Norma?
Dylan!
Kom ind. Jeg syr gardiner.
- Nogen nedenunder laver syltetøj. - Det laver jeg også.
Og jeg rydder op i kælderen bagefter.
Hvorfor alle disse pludselige husforbedringer?
Fordi Alex hjælper mig forbedre huset.
Jeg er så begejstret.
Jeg har ønsket det i årevis, og nu kan jeg.
Vil du lige hjælpe mig, skat?
Jeg fik en sjov ide.
Hvad med, at du og Emma hjælper mig med at hente træet i år?
I flytter jo snart.
Det ville være rart for os at gøre sammen.
Ja, okay.
Det ville være fantastisk.
Okay.
Hvordan går det med Norman?
Han sagde, han vil hjem.
Det tillader jeg ikke. Det er for tidligt. Han har bare hjemve.
Jeg taler ham til fornuft, når jeg besøger ham i morgen.
- Han må ikke komme hjem. - Det sagde jeg jo lige.
Du skal ikke være dramatisk.
Jeg må fortælle dig noget.
Åh gud. Er Emma død?
Hvad? Nej. Jøsses, Norma.
Nej, vi skulle jo gøre det der til jul.
Nå ja.
Vidste du, Norman havde det her brev?
Det er til Emma. Det er fra hendes mor.
Jeg fandt det her den anden dag.
- Hvor? - Herinde. På Normans værelse.
Det var et underligt sted.
Men...
Lad mig se det.
Tror du måske, hun gav ham det, da hun boede på motellet?
- Boede Emma på motellet? - Hendes navn stod i computeren.
Hvad er det, du prøver på? At fange mig i en løgn?
Hvorfor lyver du? Hvorfor sagde du ikke,
at Audrey boede på motellet?
Jeg ville ikke sige noget,
for det virkede, som om hun havde det skidt.
Hun var ustabil og fiskede efter oplysninger om Emma.
Jeg ville ikke indblandes.
Ved du hvad? Fint.
Men hvorfor havde Norman det brev?
Hun prøvede også at give det til mig.
Jeg ville ikke tage imod det. Så gav hun det vel til Norman.
Vent, var de alene sammen?
Hun tjekkede aldrig officielt ud.
Hvad er det, du prøver at sige?
- Det ved du godt. - Okay, så sig det.
Sig det højt, for det vil lyde virkelig dumt.
- Norma... - Sig det, Dylan!
Norman har en... voldelig side.
Og jeg tror, han gør ting, han ikke ved, han har gjort.
Det er en temmelig grov beskyldning baseret på ingenting.
- Helt ærligt? Altså... - Jeg... Okay.
Det er underligt, det lå herinde, men du kender Norman.
Han har så meget indføling. Han prøvede sikkert bare at hjælpe hende.
Så jeg ville glemme det, hvis jeg var dig.
Men det er du ikke, vel?
Og jeg holder af Emma, og jeg glemmer det ikke bare.
Audrey dukkede op på hospitalet,
og så kom hun herhen, men nu har Emma
ikke hørt fra hende siden, og hendes telefon er ude af drift.
Så jeg prøver at finde hende.
Ja, ja. Gør, hvad du synes, du bør.
Vaya con Dios.
Fint. Det gør jeg så.
Og jeg ville ikke lade ham komme hjem.
Det har jeg sagt, jeg ikke gør!
Okay. Farvel, Norma.
Er du begyndt at tage medicinen?
Ja.
Kan du sove?
Ikke rigtigt.
Det forsvinder.
Du kommer måske endda til at sove mere.
Jeg tror, jeg sover bedre hjemme i min egen seng.
Vil du savne, at din mor putter dig?
Det er bare en vits. Slap af.
Jeg er ked af, hvis du har hjemve.
Jeg har ikke hjemve, Julian. Jeg tager hjem.
- Mener du det? - Jep.
Har dr. Edwards skrevet under på din ansøgning?
Det kommer han til.
Nej, han gør ej-
Og hvis han gjorde, så kommer sådan én
som dig tilbage igen om højst to måneder.
Medmindre din familie bliver hysteriske
og sender dig tilbage endnu før.
"Sådan én som mig?"
Ja, jeg...
Jeg ved godt, du tror, du er anderledes
og lader, som om du er rolig og venlig,
men man ender ikke her, hvis man er normal.
Det har du ret i, Julian.
Jeg er ikke normal.
Men jeg er heller ikke som dig.
Jeg er måske skør ligesom dig, men jeg er intelligent.
Og jeg kan komme ud herfra, hvis jeg vil.
Jeg ved, hvordan jeg får verden til at se mig som normal,
rar og venlig, og det kan du ikke.
Derfor kommer du aldrig ud herfra.
Jeg vil gerne have ham hjem.
Jeg troede bare, terapi tog tid.
Jeg mener ikke, han er klar til at komme hjem.
Okay.
Det her sted er godt for ham, og det er godt, du beholder ham her.
Norma, jeg er ikke sikker på, du forstår.
Norman har ret til at udskrive sig selv
indenfor de næste 48 timer.
Jeg kan kun forhindre det, hvis jeg henvender mig til retten
og argumenterer for, at han kan være farlig for sig selv eller andre.
Han er ikke voldelig.
Jeg sagde ikke, han er voldelig.
Jeg er bekymret for hans blackouts.
Går det bedre med dem?
Desværre kan jeg ikke diskutere det med dig,
men hvis du er bekymret,
kan du også henvende dig til retten.
Og blive Normans værge.
Få ham tvangsindlagt.
- Så jeg skal være skurken her? - Nej, sådan ser jeg det ikke.
Jeg oplyser dig bare om dine muligheder.
Nej. Det kunne jeg ikke gøre mod Norman. Jeg går ikke bag hans ryg.
Ville det hjælpe, hvis jeg talte med ham?
Det ville jeg være taknemmelig for.
Ville du kunne
pege på noget, jeg kunne sige?
Selvfølgelig. Det vil jeg gerne.
Northern Rose Boligkompleks
1-916-555-0189 Ringer op
Northern Rose Boligkompleks.
Goddag. Jeg vil gerne tale med en af jeres lejere, Audrey Decody?
Sikket tilfælde. Det vil jeg også.
Hvem er du?
Hendes fætter.
Jeg skal tale med hende om nogle familieproblemer.
Når du finder hende, så sig til hende, hun også får
juridiske problemer, hvis hun ikke betaler
de fire måneders husleje, hun skylder mig,
samt flytteomkostninger.
Flytteomkostninger?
Ja, hun blev officielt sat på gaden for en uge siden.
Jeg måtte få flyttemænd til at fjerne hendes lort.
Hvad efterlod hun?
Alt.
Er du på udkig efter en lejlighed? Ellers må jeg videre.
Nej, jeg klarer mig. Tak.
Hvad laver du her, mor?
Jeg kan ikke tage hjem endnu.
Der er en venteperiode. Jeg sagde, jeg ville ringe.
Det ved jeg. Jeg er ikke kommet for at hente dig.
Jeg er så stolt af dig.
Af det, du gør for at få det bedre.
Og...
Selvom jeg også gerne vil have dig hjem...
Tror jeg, det måske er bedre, du giver det mere tid.
Og vi var så heldige at få dig ind her.
- "Vi"? - Ja, "vi."
Vi. Du og jeg, vi.
Du ved nok...
Dr. Edwards er sådan en god læge,
og...
Og jeg ved, du har arbejdet hårdt,
men virkelig forandring tager tid,
og hvis du arbejder med ham lidt længere,
så vil du være endnu stærkere, når du kommer hjem.
Okay? Giver det ikke mening?
Jo, det gør det.
Jeg tænker bare, er det din ide eller din mands?
Jeg forstår godt, nygifte vil være alene.
Er det det? Hvis jeg kommer hjem nu, er jeg så i vejen for jeres hvedebrødsdage?
Jeg ved ikke, hvad du taler om, Norman.
Gør dig ikke til grin ved at lyve overfor mig.
Okay.
Ja.
Okay.
Det er ikke, som det ser ud. Norm... Det er ikke, som du tror.
- Jeg gjorde det for sygeforsikringen. - Jeg tror dig ikke.
Norman, nej. Pineview er meget dyrt.
Du havde brug for hjælp, og jeg gjorde det for dig.
- Han tog vores telefon. - Ja.
Han var hjemme hos os. Har du haft sex med ham?
Hvad taler du om?
Hvordan kan du spørge mig om dét?
Hvordan kan du gøre det?
Kig ikke sådan på mig. Jeg kan ikke holde det ud. Stop!
Jeg gjorde det for forsikringen. Jeg sværger, Norman.
Der er ikke mere i det. Han er en offentlig person.
Det må se rigtigt, ud. Der er ikke mere i det.
Jeg elsker dig.
Alt, jeg nogensinde har gjort, har været for dig.
Du er mit barn. Du er min førsteprioritet.
- Så vis det. - Hvordan? Hvad?
Lad mig komme hjem.
Jeg...
Men jeg...
Jeg tror ikke, det er det bedste for dig.
Vær nu rar, mor.
Jeg har gjort alt, hvad du bad om.
Jeg kom her, jeg blev,
jeg har anstrengt mig og gjort fremskridt.
Det siger lægen selv.
Og jeg tager medicin, og jeg vil fortsætte hos dr. Edwards.
Jeg kan bare ikke blive her. Jeg vil hjem til dig.
Jeg må hjem, mor.
Vil du ikke nok lade mig komme hjem?
Må jeg ikke nok?
Okay. Selvfølgelig kan du komme hjem.
Det må du undskylde.
Du kan komme hjem nu.
Tak.
Jeg fortsætter hos dr. Edwards. Det lover jeg.
Derfor vidste jeg, din mor boede på motellet.
Jeg opsporede hendes udlejer,
og hun sagde, hun ikke havde hørt fra din mor,
og at din mor skyldte hende fire måneders husleje,
så de måtte smide hendes ting ud og sætte hende på gaden.
Har du læst det?
Jeg tror,
hun gerne vil lære dig at kende og gøre sit bedste.
Der står, hun gerne vil fortælle mig, hvorfor hun rejste.
Det vil sige, hun ønsker at fortælle mig
skrækkelige ting om min far.
Er du sikker på det?
Alt det, du fandt ud af om telefonen, der ikke virkede.
Huslejen, der ikke var betalt. Det giver mening.
Hun har ingen penge.
Hun ville give os dårlig samvittighed, så vi ville redde hende.
Det gjorde hun, da jeg var lille, indtil min far bad hende gå ad helvede til.
Jeg kan ikke lade, som om jeg ikke husker det.
Hun er ikke et særlig godt menneske.
Jeg er så dum.
- Nej. - Nej, det er okay.
Jeg har ikke brug for én, som ikke vil have mig.
Jeg vil have dig.
Jeg elsker dig.
Sygeplejerske Penny sagde, jeg kunne få ti minutter til.
Fint.
Jeg ville bare snakke med dig.
- Må jeg? - Selvfølgelig.
Jeg skylder dig vist en undskyldning.
Hvorfor?
Du er intelligent og kompetent.
Du forstår mere end mange af mine patienter,
og derfor har jeg vist presset dig for hårdt.
Nej, jeg...
Det er okay. Det tror jeg ikke, du har gjort.
For et par dage siden følte jeg, vi var enige.
Hvad har ændret sig for dig?
Intet.
Jeg tror bare, det vil være bedre, hvis jeg kommer hjem.
Er du bange for at komme hjem?
Nej. Selvfølgelig ikke.
Jeg føler mig allerede roligere, nu jeg tager medicin.
Så du er altså roligere,
men hvad hvis du stadig får blackouts?
Jeg ved, hvad du prøver på.
- Hvad prøver jeg på? - Du prøver at skræmme mig.
Bør du ikke være bange, Norman?
Når du får blackouts, bliver du en anden person,
Norman, du bevæger dig anderledes.
Du taler anderledes. Du oplever verden anderledes.
Du har andre impulser.
Hvis det var mig, så ville jeg være bange.
Ja, men jeg er ikke dig.
Nej. Du er en venlig,
følsom, indfølende, intelligent person.
Du distancerer dig, fordi den udgave af dig
ikke har kunnet finde vej i din verden.
Føler du, du er nået langt nok til at ændre dét?
Det ved jeg ikke!
Skal jeg indrømme, at jeg er bange?
Ja, jeg er bange.
Jeg kan ikke lide, jeg ikke kan huske. Jeg kan ikke lide, jeg forsvinder.
Men jeg er også glad.
Glad for, at jeg tager medicinen.
Jeg håber, den hjælper, og allervigtigst,
er jeg så glad for, jeg har dig.
Jeg vil ikke miste dig, dr. Edwards.
Jeg vil ikke tage herfra, hvis du ikke interesserer dig for mig.
Men tror du ikke, jeg muligvis kan gøre flere fremskridt,
hvis jeg er hos den person, som gør mig fuldendt
og hel og tryg?
Sammen med dig og hende tror jeg, jeg kan få det bedre.
Det tror jeg virkelig.
Vil du ikke nok give mig den chance?
Okay.
Tak.
Vi starter med tre sessioner om ugen.
- Tre. - Selvfølgelig.
Jeg tager mig af dig.
Det lover jeg.
Jeg skriver under på din udskrivelse.
Tak, dr. Edwards.
Godnat, Norman.
Surprise!
- Du har købt et tv. - Ja! Altså til dig.
Okay, det er til os.
Hvad? Helt ærligt.
Du har ikke et ordentligt et i hele huset,
og du elsker jo at se gamle film.
Du kan vel godt tænke dig at se billedet,
så jeg købte et på 60 tommer samt et par af de hersens.
Hvad er der? Hvad er der galt?
Jeg besøgte Norman. Jeg sagde, han kunne komme hjem.
Hvorfor gjorde du det?
Fordi han er mit barn, og han vil meget gerne hjem,
og han sagde, han ville fortsætte hos dr. Edwards.
Pineview ligger langt væk.
Så må jeg køre ham.
Tak, fordi du talte med mig om det.
Alex, du må ikke være vred på mig.
Du må ikke være vred. Det kan jeg ikke holde ud.
Det kan jeg ikke holde ud... Vær ikke vred.
Vær nu rar.
Jeg kunne ikke sige til min søn, at han ikke måtte komme hjem.
Han var desperat og bønfaldt mig. Han er min søn.
- Hvad kunne jeg gøre? - Nej, jeg forstår.
Han fandt ud af, vi er blevet gift. Det er også derfor.
Han var så sårbar. Så bange.
Jeg måtte sige, det kun var for forsikringen.
- Norma... - Jeg ved, det var dumt,
men jeg kunne bare ikke sige det til ham.
Jeg var bange for, det ville ødelægge fremskridtene,
han har gjort, så jeg skal nok fortælle ham det...
Snart. Okay? Men ikke lige med det samme.
Jeg har ødelagt det hele.
- Nej. - Jo, jeg har.
Du har købt mig et dejligt tv.
Jeg har ødelagt det.
Nej, du har ej.
Du gjorde det, du troede, var det rette, okay?
Du er mor. Det er jeg ikke.
Jeg har aldrig haft børn.
Vi skal nok klare det. Okay? Jeg vil hjælpe dig.
Og jeg vil hjælpe Norman.
Han har aldrig haft en ordentlig faderskikkelse i sit liv.
Han skal bare vænne sig til det.
Okay? Du gjorde det rette.
Han er din søn. Det vil jeg ikke forhindre.
- Virkelig? - Ja.
Okay? Vi klarer det.
Jeg elsker dig.
PINEVIEW-INSTITUTTET GRUNDLAGT I 1923
- Er du parat, Norman? - Ja.
Kom.
Velkommen hjem, Norman.
Tak, mor.
Danish